Folytatjuk sorozatunkat, ezúttal már emeljük a tétet, így kevesebbet is tudok ironizálni, mint touristique – annyira erős volt a szezon, hogy már ebben a szekcióban is komoly teljesítményeket, igazi közönségkedvenceket tudok felsorolni.
Mindenek előtt azonban pótlok egy „elmaradást”: az előző szegmensből kimaradt az a Lucien Agoumé, akinek a pár őszi percét eleve nem értettük, ennek ellenére pedig azt kívánjuk neki, hogy hozzon egy kis pénzt a Suning Oaktree konyhájára.
18.: Alexis Sánchez /5,85/ (23 meccs, 2 gól, 5 assziszt, 1110 játékperc):
Picit vakartuk a fejünket tavaly nyáron, amikor először arról volt szó, hogy az egy évvel az előtt elkívánkozó, szerződését felbontató játékos újra Milánóban szeretne focizni – aztán nyilván nem tudtunk sok mindent tenni, el kellett fogadnunk a chilei fura visszatérését. Nagy meglepetéseket nem okozott, lényegében azt hozta, amit vártunk és sejtettünk: mivel már focistaként benne van a korban, az egyik nagy erőssége (a robbanékonysága) igencsak megkopott, így amivel tudott segíteni a csapatnak, az a megalkuvást nem tűrő győzni akarása, a küzdőszelleme és a kreativitása. Voltak ugyan meccsek, amikor színt tudott vinni a játékba, gyengébb csapatok ellen még elégséges is volt, amit a pályára pakolt, viszont egyértelmű, hogy rá komolyabb szinten már csereként sem igazán lehet építeni. Második távozása kapcsán nincs keserű szájízünk, maximális mentalitással mindent kiadott magából, de ebben a történetben ennyi volt.
![](http://forzainter.hu/wp-content/uploads/2024/06/Sanchian.jpg)
17.: Matteo Darmian /6,0/ (43 meccs, 2 gól, 1 assziszt, 1 kiharcolt büntető, 3114 játékperc):
Érdekes pálfordulás következett be a közönségkedvenc, elnyűhetetlen jobb oldali mindenesnél, mivel a tavalyi tavasz után elkönyveltük, hogy őt már nem látjuk szárnyvédőként, csak a háromfős védelem egyik tagjaként. Az idény ennek szellemében is indult, aztán Cuadrado sérülésekor megváltozott a státusza, majd Dumfries kidőlésénél még inkább: a szezon nagy részében végtére is ő lett az első számú jobb oldali szárnyvédő. Fura, mert a vak is látja, támadásban már mennyire korlátolt az ő repertoárja, de a megbízhatósága miatt Inzaghinál mégis egy fix pont volt a legfontosabb meccseken is. Nem elvéve semmit az érdemeiből: remélhetőleg most már tényleg ez volt az utolsó idénye így, Pavard pozíciójában sokkal, de sokkal jobban mutat az ő játéka.
Egyébként természetesen nem akarom feltétlen kritizálni, de a produktivitás hiánycikk volt részéről, így igazán magasra nem is törhetett a rangsorban – holott ha valakinek, neki aztán tényleg 100%-os a hozzáállása minden egyes pályán töltött percben.
![](http://forzainter.hu/wp-content/uploads/2024/06/DarmiDumi.jpg)
16.: Denzel Dumfries /6,07/ (36 meccs, 4 gól, 5 assziszt, 1963 játékperc):
Ha visszaemlékszünk, egészen jól indult a szezonja – pedig nyáron még sokan azt vizionálták, hogy Cuadrado gyorsan kiszorítja -, október környékén már-már a Hakimi-vibe is szóba került vele kapcsolatban (szigorúan a kanadai táblázaton való hozzájárulást tekintve). Aztán jött a rejtélyes – és mint utóbb kiderült, egész idényen átívelő – sérülése, ami felülírt kvázi mindent: érthető módon elvesztette a betonbiztos kezdő státuszát, hol játszhatott, hol nem, és csak tavasz végén lehetett újra olyan érzésünk, hogy fizikálisan helyre kerültek nála a dolgok. Távozása abszolút nem zárható ki, de ne legyenek illúzióink: ha a teljes csomagot nézzük (tehát nem csak a játékintelligenciát és a technikát), ilyen szintű jobb oldali szárnyvédőt azért annyira nem könnyű leakasztani a piacról.
15.: Kristjan Asllani /6,18/ (31 meccs, 1 gól, 2 assziszt, 1066 játékperc):
Kicsivel több játéklehetőséget vizionáltam neki előzetesen, de a tavalyi szezonhoz képest csupán 200 perccel játszott többet – viszont megszületett az első gólja, és gólpasszok is kiestek a lábából. Az érési folyamat zajlik nála, és továbbra is azt állapíthatjuk meg, hogy ehhez a pozícióhoz (a registához, ahol kizárólagosan játszatja Inzaghi) szükséges egy bizonyos szintű tapasztalat is – az alapképességek mellett -, amit csak a pályán tud(na) megszerezni. Nehéz a dolga, de nem adja fel, mindig pozitívan nyilatkozik és nyilatkoznak a jövőjéről. Azt már ki merem jelenteni, hogy az új szezonban bőven elégséges cseréje lehet Calhanoglunak, aztán… Egyszer válaszút elé fog érni, de ott még nem tartunk. Relatíve korrekt idényen van túl.
![](http://forzainter.hu/wp-content/uploads/2024/06/Asllani-gol.jpg)
14.: Davide Frattesi /6,22/ (47 meccs, 8 gól, 5 assziszt, 2 kiharcolt büntető, 1555 játékperc):
Na, ha van ellentmondásokkal teli futballista… Ha a lőlapját nézzük, és pláne mellétesszük a pályán töltött időt, ezt kb. egy csúcsklasszis játékos hozza. Ezzel szemben az igazság nyilván jóval árnyaltabb, és oka van annak, hogy ezekkel együtt is csak a középmezőnyben végzett, szupercsereként. Az ő játékstílusán – főleg a csapatjátékban történő aktív részvételen – bőven volt és van csiszolnivaló idény elejétől fogva, viszont abszolút javára szól, hogy szemmel láthatóan nagyot melózott minden szegmensen. A jutalma egy „szurkolók által imádott játékos” státusz (ehhez hozzájárul persze a megőrülős stílusa), és az, hogy abszolút látjuk benne a jövő stabil kezdőcsapattagját. A tizenhatoson belüli jelenléte elképesztő érték lesz a későbbiekben is.
![](http://forzainter.hu/wp-content/uploads/2024/06/AugAsFra.jpg)
13.: Carlos Augusto /6,25/ (46 meccs, 1 gól, 3 gólpassz, 2326 játékperc):
Na, ő pont azt hozta, amit vártunk tőle a tavaly látottak (és a youtube-videók, hehe) alapján: megbízható cseréje volt Dimarconak, extraként pedig a bal oldali belső védő pozícióját is prímán megoldotta olykor. Az, hogy ő a brazil válogatottba bekerülhetett ilyen, relatíve átlagos tulajdonságokkal, jelzi a szambaország szélső hátvédeinek felhozatalát, illetve – és ez minket jobban érdekel – mutatja, milyen szakmai munka folyik manapság az Internél. Egyértelműen nem fikázni szeretném ezzel Augustot persze, ő szintén olyan lehet, aki ha elfogadja a státuszát, hosszú évekig nagyon hasznos keretember lehet az intelligenciája és a mentalitása miatt. Jó igazolás, nagyon korrekt (de nem kiemelkedő) bemutatkozó szezon.
12.: Yann Sommer /6,35/ (43 meccs, 23 kapott gól, 25 meccs kapott gól nélkül, 3900 játékperc):
Elérkeztünk az első olyan focistához, akinek összosztályzatát (és ezzel együtt pozícióját) bizonyos tényezők jelentősen torzítják. Először is nyilván szögezzük le: tavaly nyáron nem volt könnyű dolga azzal, hogy a közkedveltté váló Onana örökébe kellett lépni – ezzel együtt nem voltunk nyugtalanok, ha a pedigréjére tekintettünk.
Ő pedig abszolút megfelelt az általunk támasztott – igen magas – elvárásoknak, magabiztos kisugárzásával, folyamatos bravúrjaival nem egy pontot köszönhet neki az Inter, míg potyaízű gólt csupán 2-3-at írhattunk a számlájára, néhány pontvesztéssel. Szignifikáns változást nem vettünk észre a ketrec előtt, amit a csapat elvesztett a vámon (lábbal való játék), azt visszanyerte a réven (biztos tizenhatoson belüli jelenlét, bravúrok).
Érzésre minimum top 7 játékosnak kéne lennie az idényben, ugyebár. És hogy miért nem az? Nyilván a válasz az előtte dolgozó védelem/védekezés, aminek köszönhetően sokszor nem kaphatott magasabb osztályzatokat az elenyésző számú, rutinszerű védéseire. Azt mondom, addig jó nekünk, amíg ez a helyzet a csapatnál, mert az azt is jelenti egyben, hogy az Inter topcsapat státuszt foglal el.
Bár az alacsony kapusok hirtelen tudnak „megöregedni”, én elég biztosan állítom, hogy a következő szezonban sem lesz probléma a pozícióval, a svájci top szintet hozott minden szempontot figyelembe véve.
![](http://forzainter.hu/wp-content/uploads/2024/06/Yann-Sommer-Inter-Milan-1.jpg)
A folytatásban pedig a krém alatt eggyel lévők következnek!